Befolkningsvekst,++flytting+og+utvandring

På 1800-tallet fikk vi store endringer i den norske befolkningen. At befolkningen økte, hadde sammenheng med lavere dødstall, som igjen hadde sammenheng med bedre opplysning og bedre behandling mot sykdommer. Det bodde nesten 900 000 mennesker i Norge i 1800, og folketallet økte sterkt det neste århundret. I 1865 var tallet 1,7 millioner, og i 1900 hele 2,2 millioner. Det er flere grunner til at dødligheten i befolkningen sank,

På grunn av at ressursene i bondesamfunnet ble presset til det ytterste, gjorde at folk flyttet mer innenlands. Det ble vanskligere å sysselsette flere. Folket flyttet mer til kysten og til byene, på grunn av at de så muligheten til arbeid som fiskere, industriarbeidere og sjøfolk. Kristiania er et godt eksempel på et samfunn i endring. Folketallet økte fra drøye 9000 omkring år 1800 til over 30 000 i 1855. Mange forflyttet seg også til Nord Norge, på grunn av at her var det godt om jord, og finneinnvandringa økte i tillegg. På grunn dårlige levevilkår, søkte finnene til Norge. De første nodmennene som utvandret til Amerika, var 52 kvekere som tilhørte en kristen minoritet i Norge. De reiste i 1852 i seilskuta Restaurationen fra Stavanger. De bosatte seg i Illinois i den fruktbare Fox-River dalen.



I 1860 økte utvandringen i Norge. Omtrent 800 000 nordmenn dro til USA de neste 50 årene. Bare Irland hadde større utvandring enn Norge i forhold til folketallet. Grunnen til at folk utvandret var jordamangel og dårlige levevilkår i hjemlandet.Historikerne kallet det "Push-mekanismen." De hadde også et annet ord, men dette var litt omvendt. Når noe frister noen til å flytte til f.eks USA, kalles det "pull. mekanismen." Det første som kunne friste, var f.eks store landområder som kunne skaffest billig, arbeid i den voksende industrien og på vei- og jernbarneanlegg, og lønningene var høye. For det andre sendte utvandrere brev hjem til slekt og venner i "gamlelandet," og fortalte hvor bra de hadde det. Nettopp dette lokket flere til å emigrere.